Hász Róbert: A Sok vizeknek zúgása (Kortárs Kiadó, 2008) című novelláskötet fogadtatása

Erős Kinga: Három kortárs (Ambrus Lajos: Lugas – more patrio; Hász Róbert: Sok vizeknek zúgása; Tóth Erzsébet: Szívhangok) = Új Könyvpiac, 2008. július 2. 
http://www.ujkonyvpiac.hu/cikkek.asp?id=4787

––––––––––––––––––––––––––

Erős Kinga: Három kortárs
2008.07.02
Nyáron, kánikulában nincs is annál jobb, mint mikor megengedhetjük magunknak azt a kényeztetést, hogy vízparton pihenjünk pár napot. A felüdítő úszás után a hűs árnyékban limonádét szürcsölve olvasgathassunk, szunyókálhassunk. Ilyenkor legjobb rövidprózát olvasni. A Kortárs Kiadó gondozásában három olyan könyv jelent meg, amely alkalmas arra, hogy pihenés közben egy öreg nyárfa árnyékában olvassuk őket: Ambrus Lajos Lugas – more patrio, Hász Róbert Sok vizeknek zúgása és Tóth Erzsébet Szívhangok című kötetei.
 	
Ambrus Lajos könyvének írásait a szőlő szeretete generálta, azonban ne valamiféle borkalauzra számítson az olvasó, hanem olyan írásokra, amelyekben a szerző esszéisztikusan, sok kultúrtörténeti vonatkozást beemelve a szövegekbe lendületesen mesél a pannon táj nyugalmát és szépségét dicsérve. Az emberről, a borról és egy vidékről szól ez a könyv, s bár a kötet számos írása megjelent a Magyar Nemzet mellékletében, így összegyűjtve, kiegészítve különleges csemegének számítanak, mert az őskor tudásáról és a mindennapok mozdíthatatlanságáról, poézisről és praxisról beszélnek. Ambrus Lajos nem dunántúli születésű, de Egyházashetyén él, ott telepít szőlőt, termel és készít bort, s már ez önmagában dicséretes lenne, de minderről ír is, könyvének lapjain megfogalmazva azt az idillt és azt a harmóniát, amelyről ez a táj mesél. Régen élt alakokat éppúgy megidéz, mint kedves ismerősöket. A pincefestő című írásában Káldy Lajosról, a rajztanárról mesél, aki „a nyolcvanas évek elejétől ugyanis a szőlőhegyi pincék festésére adta a fejét, méghozzá szisztematikus rendszerességgel (…). Vagy negyedszázada egyszerűen úgy vette a nyakába a hazai szőlőskerteket, mint egy régi archaikus vándorfestő, mert ahol érdekes-értékes pincét látott – nekifogott. (…) Munkáiban leltározza nekünk a múltat” –, írja a festőről, miközben maga is ezt teszi, hiszen olyan figurákat idéz meg, mint Maderspach Viktor, a különleges sorsú vadász, Paget János, aki korának legátfogóbb angol nyelvű könyvét írta meg Magyarországról vagy a kecskeméti szőlőbűvészt Ma-thi-ász, s még sokáig sorolhatnánk azt a névsort, akár írókét is, akikről Ambrus Lajos tanítva mesél. De e kötetből megtudhatjuk azt is, hogy miféle nedű a rózsamáli, amit Krúdy Gyula is emleget, mi a szó eredete, Vörösmarty mit gondolt felőle és a maga élményeit is Rózsamál megmaradt szőlőiről, és a borkóstolásról. Elképesztő mesélőkedv, tárgyi tudás és olvasmányélmény elegyedik és formálódik számos kiváló kisesszévé ebben a kötetben. A könyv fülszövegében egy rövid idézet olvasható: „Nosza barátaim, ha elolvastátok a könyvet könnyebb lesz – rajta, vonuljatok ki az elhagyott szőlőhe-gyekre, és alaposan nézzetek körül.” Azonban addig is marad a könyv, mely különleges szellemi kalandra hívja olvasóját.
„Azért vagyunk mi, mesemondók, igricek, költők és írók a világon, hogy az igazságokon túl elmondjuk az embereknek a történeteket is” – olvashatjuk Hász Róbert legújabb novelláskötetének borítóján vallomását. Aki ismeri a fiatal szerző műveit, akár a 2006-ban megjelent A künde című regényét, tudja róla, hogy kiszámíthatatlan mesélő, képes rá, hogy olvasóját könnyedén bevonja szövegeinek világába, mint egy labirintusba, mindig meglepetéseket tartogatva. A Szalmakutyák szigete óta (1995) Hász Róbertnek nem jelent meg elbeszéléskötete, csak regényeket írt. A sok vízeknek zúgása nem csupán új írásait tartalmazza, hanem két írás kivételével belekerültek e mostani kötetbe a fent említett novelláskötet írásai is. Új könyvének címe olyan bibliai idézet, amely több helyen is előfordul a szentírásban, mindig Isten hangját jelölve. Amikor Jánosnak Patmosz szigetén látomásában megjelent az Emberfia, arra utasítva őt, hogy amit lát, írja meg egy könyvben, akkor fogalmazott ekképpen: „hangja olyan volt, mint a sok vizeknek zúgása.” A kötetborítón Gauguin festménye Jákob harca az angyallal látható, s találóan utal több novella tematikájára, hiszen a csoda, a transzcendencia éppoly fontos témája Hásznak, mint a mítoszok. Megrázó Johannan című elbeszélése, amely indokolja a kötetcímet is, hiszen éppen arról a lelki tusakodásról beszél, amely a gondolkodó és hinni akaró, de kétségekkel küszködő ember sajátja. A négy fejezetre tagolt szövegtest János apostol alakját idéz imeg, az elbeszélés szövetét olykor bibliai idézetekkel tarkítva, olyan írói módszerrel dolgozik, hogy olvasójának az a benyomása támad, mintha egy apokrif iratot olvasna. Maga az írás aktusa is témaként kerül elő, még ha látszólag mellékszála is az elbeszélésnek. Igen fontos, amit az idegen mond Johannannak Patmosz szigetén: „Ha hiszel nekem, akkor írj” – azt a benyomást keltve, mintha az írás hit és remény kérdése lenne. Valószínű az is. Az új írások közül kiemelkedik az Aszály című, amely egy idős úr végtelennek tetsző monológja Mancikához, akiről lassan kiderül, hogy valószínűleg egy macska. E monológból bontakozik ki egy teljes élet, annak minden fontos kockájával. Hász Róbert jól felépített régi-új elbeszélései, átiratai (Festő falun, 2000, Bab Berci jót tesz) megőrizték azt a mesélőkedvet és lendületet, amit megszoktunk már fiatal szerzőjüktől. Ezen írások nagy meglepetése az a sötét humor, amely eddig nem volt jellemző a szerzőre. Hász Róbert prózája figyelemre méltó kísérlet, mert úgy játszik a korszerű elbeszélés-technikával, hogy közben vissza mer nyúlni a történetmesélés hagyományaihoz.
„A tárca az, amit azért ír az ember, hogy ne legyen üres a tárcája” – írja Tóth Erzsébet, egy barátját idézve újabb (harmadik) prózakötetének hátlapján. Hogy mennyire igaza van, arról Gyulai Pál 1898-ban A tárcaelbeszélésekről című írásában is olvashatunk. „De mi a tárcaelbeszélés? Meghatározásánál nem annyira bel-alkatából, mint külalakjából kell kiindulnunk. …terjedelme meg van szabva, mint a zsemlyének, se nagyobb, se kisebb nem lehet néhány hasábnál (…). Már neves írók örömmel szerződnek a szerkesztőkkel ilyenek írására, mert kevesebb fáradsággal több tiszteletdíjat nyernek tőlök.” Szívhangok címmel gyűjtötte kötetbe Tóth Erzsébet tárcáit, olyan írásokat, amelyek az elbeszélés és a publicisztika határvidékén járnak. Lehet, hogy a költő a körülmények hatására lett tárcaíró, mégis örülnünk kell ennek, mivel olyan írások kerültek egy kötetbe, amelyek eddig a Magyar Hírlap vélemény rovatában jelentek meg, stílszerűen a lap alján. Tóth Erzsébet tárcái attól válnak élvezetes olvasmánnyá, hogy áthatja őket szerzőjük egyénisége, személyes hangja, és az a képessége, hogy szépen tud írni. Témaválasztásától függetlenül mindvégig le tudja kötni olvasója figyelmet, írásai még akkor is feszesek maradnak, amikor elkalandozik témájától. A rövid kitérők, legyenek akár emlékképek, gondolatfoszlányok, a magánélet egy-egy kimerevített képe végső soron mindig mondandóját árnyalják, a megértést segítik. Mint a Hová megy az író? című írásában is teszi, egy repülőtéri történetet arra használ fel, hogy arról valljon, milyen is az európai utas, aki a regényekben látott világot. Tóth Erzsébet szépen ír, s nem csupán szépen, bátran is, mert képes rá, hogy szobájába – amely írásai révén megjelenik szemeim előtt, és összeáll, mint egy puzzle – beengedje a külvilágot. Ha szükséges, arról ír, ami bántja, barátok, írók haláláról vagy éppen méltatlan támadásokról, arról, ami fáj vagy ami éppen boldoggá teszi. Nem méricskél, nem dekázza ki érzelmeit akkor sem, amikor a közéletről ír. Ne politikai elemzésekre, vagy közhelyekre számítson az olvasó akkor, amikor a napi politika beszüremlik ezekbe a tárcákba, hanem ilyen mondatokra: „És nem egy elmebeteg történész sérti meg nekem ötvenhat emlékét, hanem gyalázza körülöttem naponta minden. Életünk minősége, ünnepeink nyálkás ridegsége, ötvenhat forradalmának siralmas megünnepelhetetlensége.” Auguszt bácsi cukrászdája, a macskafű, amely végül a joghurtba került, a könyvhét, az írók és kedves olvasmányélményei mind tárgyai Tóth Erzsébet tárcáinak, amelyeket egy lírikus érzékenységével formált, s általuk olyan ajtót nyitott a külvilágra, amelyen bátran kisétálhat az olvasó, mert nem éri csalódás.
Ambrus Lajos: Lugas – more patrio
Kortárs Kiadó, 2008
244 oldal, 2300 Ft
Hász Róbert: Sok vizeknek zúgása
Kortárs Kiadó, 2008
199 oldal, 2200 Ft
Tóth Erzsébet: Szívhangok
Kortárs Kiadó, 2008
363 oldal, 2500 Ft

 	

Erős Kinga	Kortárs Kiadó