Hász Róbert: A künde (Kortárs Kiadó, Budapest, 2006.)
A regény magyar fogadtatása

Szomor Zsolt: Ki a künde? – (Hász Róbert: A künde) = Shvoong. Summarize Human Knowledge, 2007. április 25.
http://hu.shvoong.com/books/novel-novella/671874-k%C3%BCnde/

–––––––––––––––––––––––––––––––––

Ki a künde? Hász Róbert: A künde. Kortárs Kiadó, Budapest, 2006.
írta: Szomor Zsolt     

Summary rating: 5 stars  
Látogatások : 434

Hász Róbert új regényének, A kündének olvasása közben az embernek óhatatlanul eszébe ötlenek analógiák. Mindenekelőtt Umberto Eco és A rózsa neve, de legalább ennyire Eco egy másik könyve, a Baudolino. Hiszen Hász Róbert új regénye, A künde történelmi kulisszák közé helyezett krimiként éppúgy olvasható, mint a magyar nemzeti mitológia újra-, sőt, talán inkább: megteremtéseként. Ám éppen ezen utóbbi olvasatában válik el élesen Eco első, kirobbanó sikerű regényétől, s kapcsolódik inkább a többedikhez, amennyiben ez a könyv nem az egyetemes középkort, hanem annak egy speciális, egyedi szeletét ábrázolja, amint a Baudolino is megrajzolja egy város (Alessandria) mitológiáját, beillesztve azt a nagy, európai közös mitológiába. Hász Róbert kötetének színtere a magyar középkor, vagy inkább a magyar középkor előjátéka. A már letelepedett, de még meg nem állapodott, gyökeret nem eresztett magyarság időszaka, melynek legfőbb jellemzője a bizonytalanság és az átmenetiség. A regény főhőse Pannóniai Stephanus, egy sankt gallen-i szerzetes, aki gyerekkora óta kolostorban nevelkedik, származását homály fedi - a bizonytalanság személyével kapcsolatban éppúgy meghatározó, mint a magyar törzsekre vonatkozóan. Idős korában a kolostor perjelje elküldi a pogány türkök, azaz a magyarok közé, egy, a pápától származó üzenettel, melynek értelmében a katolikus egyházfő szövetséget ajánl a pogányoknak a német-római császárral szemben. Útravalóul egy pogány jelképet, jelesül egy medált ad neki, amely a kalandok és bonyodalmak forrása lesz a magyarok földjén, hiszen kiderül róla, hogy nem más az, mint az Árpádok egyeduralkodása előtti államforma, a kettős fejedelemség egyik uralkodójának, a szakrális fejedelemnek, vagyis kündének jele, azaz a turul. Pannóniai Stephanus e jelnek és tudata mélyéről felbukkanó magyar nyelvismeretének köszönhetően, amely legalizálja azt a lehetőséget, miszerint ő maga a meggyilkolt Kurszán-künde fia, Csaba-ur, emblémájává válik egy Taksony fejedelem elleni összeesküvésnek. Ennek leveretése után az erdélyi országrész urának, s rajta keresztül voltaképpen Gézának, a trónörökösnek foglyává lesz. Hogy valóban a sankt gallen-i követ Csaba-ur, a künde, avagy mégsem, az a regény utolsó lapjaiig titokban marad - ahogy az egy kiváló kalandregényhez illik. Egy másik alapvető kérdést még korábban megold a szerző, nevezetesen a künde népének talányát. A fikció szerint Kurszán népét, urának bajorok általi megöletése után, Árpád (néhány, hadászatilag fontos nemzetségétől eltekintve) száműzetésbe kényszerítette, s ily módon száműzte a magyar törzsszövetség emlékezetét is. Ugyanis, Hász Róbert fikciója szerint, a magyarok országában Kurszán népéből kerültek ki a művészek, a magasan kvalifikált kézművesek és az értelmiség. Ez a törzs birtokolta mindazt a fizikai tudást (specializáció, mesterségek ismerete), amely szükséges volt a nomád életmódhoz, harcászathoz; és mindazokat a szellemi javakat, amelyek a törzsszövetség identitását meghatározták. Nos, ezt a népet vetette ki magából Árpád parancsára a Kárpát-medence. A lehetséges Csaba-ur pedig felkerekedett a megtalálásukra, és el is érte szálláshelyüket… A történet központi alakja, a sokak által Csaba-urnak hitt Pannóniai Stephanus kalandjai közepette megtapasztalja a X. századi (elképzelt) magyar valóságot, végighallgat ősi és kevésbé ősi legendákat, mítoszokat, s emellett történelmi hitelű beszámolókat, emlékezéseket a közelmúltból, s a kezdeti rácsodálkozó kívülállóból lassan avatott értőjévé / értelmezőjévé válik a magyar múlt és jelen állapotainak. Nézőpontja egyszerre külső és belső - amint egy táltos megfogalmazza, Stephanusban egyszerre két lélek él: a nyugati szerzetes, amelyként felnevelkedett és leélte addigi életét, és Kurszán-künde fia, Csaba-ur, mintegy genatikailag és a kollektív emlékezet által kódolva. 
	
Ahogy halad előre a történet, úgy bukkan felszínre mind több és több ebből a második énből, a künde-énből, anélkül, hogy ez különösképpen csorbítaná a szerzetes-ént. A regény történetét egy kézből, de több nézőpontból, több szempontrendszer meghatározottságában kapjuk. Egyrészt Stephanus tanítványa írja mestere hivatalos legendáját, mely arra enged következtetni, hogy Stephanus nem tért vissza küldetéséből. Másrészt a jó tanítvány lejegyzi Stephanus szóbeli beszámolóit is utazásáról, kalandjairól, amely alaphelyzetből menten kiderül, hogy a szerzetes mégsem veszett oda a követjárásban. Ez az elbeszélői sík, mely egyébként a szöveg gerincét adja, valóban csak a kézben egyezik az előzővel és a következővel: a jegyzetelő kéz a tanítványé, a szavak azonban a mester szavai. (Más kérdés, hogy a jegyzetelés sosem lehet teljesen hű, különösen nem az egy elmesélt történet utólagos lejegyzése, következésképpen valamilyen mértékben a tanítvány óhatatlanul módosítja tanítója elbeszélését.) Harmadrészt, mintegy mellékesen, a tanítvány feljegyzi a saját történetét is, s a regény végére ki is lép közvetítői, elbeszélői szerepéből, hogy az események tevékeny részesévé váljék, sőt: ő oldja meg a künde kilétének rejtélyét. Adott tehát három egymásba játszó elbeszélői sík, melyek olykor cáfolják, olykor kiegészítik egymást. Ám ezen három sík mellé újabbak sorakoznak fel, Stephanusnak ugyanis magyarföldi hányattatásai során sokan sokfélét mesélnek, s ezek a szóbeli elemek is beemeltetnek a történetbe, ráadásul három szűrőn keresztül: a mesélők elmesélik Csaba-ur-Stephanusnak, Stephanus elmeséli az elbeszélőnek, az pedig leírja az olvasónak. A szóbeli kultúra egyébként is központi szerepet játszik a regényben, s ezt technikailag Hász a dialógusokban egyfajta archaizált nyelvhasználattal oldja meg, mely illusztráció jellegű és - sok hasonló esettől eltérően - nem zavaró. Maga a regényszerkezet lineáris, linearitását csupán az elbeszélői síkok, vagyis a kéziratok váltakozása szakítja meg, egészében véve az olvasó teljességet kap: egy olyan kerek történetet, amelynek van eleje és van vége, amelynek szálai elvarrottak, s amelynek a forrásait, hozadékait, utalásrendszerét ismerheti (javarészben magából a történetből, ami óriási fegyvertény!). Ha akarunk, párhuzamokat is vonhatunk a jelenkorral, ha viszont nem keresgéljük ezeket, nem fognak elénk tolakodni. Összességében kijelenthető, hogy Hász Róbert legújabb regénye méltó a szerző korábbi munkáihoz. Tagadhatatlan erénye a történetmesélés sodró, magával ragadó lendülete, eposzi íve és kidolgozottsága éppúgy, mint nyitottsága. Nem törtet, nem könyököl, nem akar mindenáron kész értelmezéseket nyújtani, rábízza mindezt a történetre magára, a történetmesélés módjára és - az olvasóra. És ennyi éppen elég. 

Kiadás kelte: 25 április, 2007 

Source: http://hu.shvoong.com/books/novel-novella/671874-k%C3%BCnde/#ixzz1wWeyGHt4