Hász Róbert: Júliával az út (Kortárs Kiadó, Budapest, 2010) – A regény fogadtatása

Arany Mihály: Saját életét mutatja be új regényében Hász Róbert = Helyi Téma, 2010. június 2. 
http://helyitema.hu/szeged/29209

––––––––––––––––

Saját életét mutatja be új regényében Hász Róbert 

2010. június 04. 

A 81. Ünnepi Könyvhétre megjelent Hász Róbert, a Vajdaságból 1991-ben Szegedre áttelepült író, a Tiszatáj szerkesztőjének negyedik regénye „Júliával az út” címmel, a Kortárs Kiadó gondozásában.

– Ha valaki eddig Hász Róbertet olvasott, biztos lehetett abban, hogy sajátos misztikummal találkozik az írásaiban. Legutóbbi regényében viszont ez háttérbe szorul.

– Itt nem a misztikumon, hanem a sorsokon van a hangsúly. A Délvidékről származom, a történet is ott játszódik, az elmúlt évtizedek talán adtak elég okot arra, hogy a sorsok egy kicsit megkavarják az embereket. Sorsok ismétlődnek ebben a regényben, a nagyszülők kálváriája után a főhősnő megy keresztül azon, amit az anyja már korábban megélt. – A helyszín ihletettsége tehát adott volt. És a történet?

– A regény valamennyi figurája valós szereplő. Ha Füst Milán nem írt volna már olyan címmel könyvet, hogy A feleségem története, akkor ennek a regénynek azt adtam volna. A szerb katonatiszttől kezdve Hermina nénéig létező karaktereket vonultatok fel, persze a sorsokat és a neveket felcseréltem, de lényegében a feleségem családjának történetéről van szó. A narrátor sorsa pedig – aki a volánnál ül Júlia mellett – kicsit az enyém is, a saját katonaélményeimet szőttem bele ebbe is, mint annak idején a Végvár című regényembe. Ez a könyv úgy kezdődött, hogy valahogy beugrott a tenger…– Feladatának érzi visszanyúlni szülőföldjéhez?

– A Vajdaság sokáig nem köszönt vissza a műveimben, de ahogy telnek az évek, ahogy egyre többet vagyok itt és nem ott, úgy kezd valósággá válni. Mikor az író Sándor Ivánnal beszélgettem, kérdezte, miért nem írok a gyerekkoromról és a szülőföldemről, mire én azt mondtam, hogy engem távoli tájak vonzanak, misztikus-fantasztikus történetek. Ő azt felelte, meglátod, Robi, ahogy öregszel, úgy fognak visszatérni azok az élmények, amelyek elől most menekülsz. Mert a gyerekkor mindig utolér! 
Arany Mihály